Zakázané horory: Které filmy byly příliš děsivé i na plátna kin?
Hluboko v análech filmové historie, zahalené rouškou kontroverze a zákazu, leží zakázané poklady hororu. Tyto filmy, kdysi považované za příliš děsivé, příliš násilné nebo příliš znepokojivé pro běžného diváka, se staly předmětem fascinací a legend. Jejich názvy se šeptají mezi fanoušky hororu, kteří touží po zážitku z něčeho skutečně mrazivého. Co ale dělá tyto filmy tak znepokojivými? Je to explicitní násilí, tabuizovaná témata, nebo snad schopnost proniknout do našich nejhlubších strachů?
Zakázané horory často odrážejí úzkosti a obavy své doby. Například v 70. letech se objevila vlna brutálních exploitation filmů, které reagovaly na sociální a politické otřesy. V 80. letech se zase do popředí dostaly slasher filmy, které ztělesňovaly strach z náhodného násilí a morálního úpadku. Ať už je důvod jakýkoli, zakázané horory nám nabízejí fascinující pohled do temných zákoutí lidské psychiky.
Cenzura: Proč se horory zakazují?
Horory, žánr milovaný pro svou schopnost nahnat husí kůži a znepokojit, se často stávají terčem cenzury. Proč? Důvodů je hned několik. Extrémní násilí, zobrazování sexuálního násilí, rouhání a propagace nelegálních aktivit, to vše jsou faktory, které mohou vést k zákazu hororových filmů. V minulosti se stávalo, že filmy byly zakazovány kvůli svému údajnému negativnímu vlivu na mládež, neboť panovaly obavy, že by mohly inspirovat k násilí či asociálnímu chování. Příkladem může být kultovní horor Texaský masakr motorovou pilou, který byl v několika zemích zakázán pro svou brutalitu a naturalistické zobrazení násilí. Dalším důvodem pro zákaz hororů může být jejich politický podtext. Filmy kritizující vládu, náboženství nebo společenské normy se mohou stát nepohodlnými a skončit na černé listině. Příkladem může být horor Cannibal Holocaust, který byl v mnoha zemích zakázán pro svou kritiku kolonialismu a drastické scény. V neposlední řadě hraje roli i kulturní kontext. Co je v jedné zemi považováno za přijatelné, může být v jiné zemi vnímáno jako urážlivé nebo šokující. Například horory s tematikou exorcismu a démonologie mohou být v zemích s hlubokou náboženskou tradicí vnímány negativně.
Kanibalové: Šokující realita na plátně
Žánr hororu se nikdy nebál posouvat hranice, a téma kanibalismu je toho děsivým důkazem. Filmy o lidojedech fascinují a zároveň odpuzují diváky už desítky let. Některé z nich byly pro svůj explicitní obsah a kontroverzní témata zakázány v kinech po celém světě. Mezi nechvalně proslulé příklady patří italský film Cannibal Holocaust z roku 1980, který byl pro své brutální scény násilí zakázán ve více než 50 zemích. Diváci i kritici zpochybňovali etiku natáčení a hranice filmového násilí. Podobný osud potkal i film Guinea Pig 2: Flower of Flesh and Blood z roku 1985, který byl natolik realistický, že vyvolal policejní vyšetřování. Režisér byl nucen dokázat, že scény ve filmu nebyly skutečné. Tyto filmy, ačkoliv odpudivé, otevírají důležitou diskuzi o mezích svobody projevu a vlivu násilí ve filmu na psychiku diváka.
![zakázané horory](https://igalerie.cz/image/23206/zakazane-horory-1-large.webp)
Poslední dům nalevo: Kontroverze násilí
Zakázané horory a hororové filmy, které byly zakázány, často vzbuzují kontroverze kvůli násilí. Snímky jako "Poslední dům nalevo" se staly terčem kritiky pro explicitní zobrazení brutality a sexuálního násilí. Kritici argumentovali, že
Texaský masakr motorovou pilou: Inspirace skutečnými zločiny?
Texaský masakr motorovou pilou z roku 1974, jeden z nejkontroverznějších hororových filmů všech dob, vyvolal vlnu paniky a cenzury. Diváci se ptali, zda je film založen na skutečných událostech. I když režisér Tobe Hooper opakovaně tvrdil, že film je fiktivní, inspiraci čerpal z několika skutečných zločinů. Postava Leatherface, s maskou z lidské kůže a motorovou pilou v ruce, byla částečně inspirována Ed Geinem, sériovým vrahem z Wisconsinu, známým pro exhumaci těl a výrobu předmětů z kůže a kostí. Geinův případ šokoval Ameriku v 50. letech a ovlivnil řadu hororových filmů. Texaský masakr motorovou pilou se však neomezuje pouze na inspiraci jedním zločincem. Film odráží atmosféru společenského neklidu a nedůvěry v autority, která panovala v USA v 70. letech, v době války ve Vietnamu a aféry Watergate. Brutální násilí ve filmu, i když přehnané, rezonovalo s tehdejší realitou násilí v médiích a ve společnosti. Zákaz a cenzura filmu v mnoha zemích, včetně Velké Británie a Austrálie, jen posílily jeho kultovní status a mýtus o jeho zakázané brutalitě.
Zakázané horory... jako temné zrcadlo nám ukazují, co se skrývá v hlubinách lidské duše, kam se bojíme sami sestoupit. A možná právě proto je zakazujeme. Bojíme se ne svých démonů, ale těch vlastních.
Eliška Nováková
Hostel: Mučení jako zábava pro bohaté
Zakázané horory a hororové filmy, které byly zakázány, často vzbuzují zvědavost a touhu po zakázaném ovoci. Jedním z takových filmů je i Hostel, kontroverzní snímek Eliho Rotha z roku 2005. Film vypráví příběh dvou amerických studentů, kteří se během cestování po Evropě ocitnou v pasti sadistického gangu, který si za tučné peníze od bohatých klientů kupuje možnost mučit a zabíjet lidi.
![zakázané horory](https://igalerie.cz/image/23206/zakazane-horory-2-large.webp)
Název filmu | Rok vydání | Důvod zákazu | Délka zákazu |
---|---|---|---|
Krvavý román | 1990 | Extrémní násilí a brutalita | Zakázán do roku 2000 |
Hostel | 2005 | Scény mučení a sadismu | Zakázán do roku 2008 |
Hostel byl pro svou brutalitu a explicitní násilí velice kritizován a v mnoha zemích byl zakázán nebo cenzurován. Kritici filmu vytýkali, že propaguje násilí a mučení a že jeho zobrazení je zbytečně naturalistické. Fanoušci hororu naopak film bránili s tím, že se jedná o fikci a že Hostel je jen extrémním příkladem hororového žánru, který má šokovat a znepokojovat.
Ať už je váš názor na Hostel jakýkoli, jedno je jisté: tento film vyvolal bouřlivou debatu o hranicích filmového násilí a o tom, co je a co není v kinematografii přijatelné.
Srpnová podzemka: Britský video nasty fenomén
V 80. letech se ve Velké Británii objevil fenomén „video nasty“. Šlo o nízkorozpočtové horory, často z Ameriky, které se vyznačovaly extrémním násilím, brutalitou a krvavými scénami. Tyto filmy, distribuované na VHS kazetách, se staly terčem kritiky ze strany médií a konzervativních politiků. Ti je obviňovali z ohrožování morálky a podněcování násilí, obzvláště u mladých lidí. V roce 1984 byl přijat Zákon o videozáznamech, který zavedl přísnou cenzuru a zakázal distribuci 72 filmů, označených jako „video nasty“. Mezi nimi se ocitly snímky jako Smrtelné zlo, Texaský masakr motorovou pilou nebo Kanibalové. Zákon a cenzura vyvolaly vlnu kritiky a debat o svobodě projevu. Mnoho lidí argumentovalo, že zákaz je přehnaný a že diváci by měli mít právo volby. Navzdory zákazu se „video nasty“ staly kultovními filmy a ovlivnily celou generaci filmařů a fanoušků hororu. Dnes jsou některé z těchto filmů považovány za klasiku žánru a jsou dostupné v necenzurovaných verzích. Fenomén „video nasty“ tak zůstává připomínkou kontroverzní kapitoly v historii hororového žánru a společenské debaty o cenzuře a svobodě projevu.
Zakázané horory a hororové filmy, které byly zakázány, vyvolávají otázku: Umění, nebo úpadek morálky? Je pravda, že tyto filmy často překračují hranice, zobrazují extrémní násilí, krutost a sexuální obsah. Kritici argumentují, že takové snímky glorifikují násilí a mohou mít negativní dopad na psychiku, zejména u mladých lidí. Poukazují na to, že horory mohou vyvolávat strach, úzkost a desenzitizaci vůči násilí.
![zakázané horory](https://igalerie.cz/image/23206/zakazane-horory-3-large.webp)
Na druhou stranu zastánci těchto filmů tvrdí, že se jedná o formu umění, která má právo na existenci. Argumentují, že horory slouží jako zrcadlo společnosti a odrážejí naše nejtemnější obavy a úchylky. Poukazují na to, že tyto filmy nám umožňují konfrontovat se s našimi strachy v bezpečném prostředí fikce. Zdůrazňují také technickou propracovanost a uměleckou hodnotu mnoha hororů.
Debata o morálnosti hororů je složitá a neexistuje na ni jednoduchá odpověď. Je důležité přistupovat k těmto filmům s kritickým myšlením a uvědomovat si jejich potenciální dopad. Zároveň je ale důležité respektovat svobodu uměleckého projevu a uznat, že to, co je pro jednoho úpadkem morálky, může být pro druhého uměním.
Publikováno: 09. 07. 2024
Kategorie: filmy a seriály